GREUTATEA APEI
Nu eu am făcut-o!
Jur pe Dumnezeu, nu eu am făcut-o.
Aceasta femeie a fost întotdeauna bună cu mine.
Sunt nevinovat!
Doar mă cunoști, John.
Știi că nu am nici o legătura cu crima.
Te ucid!
Te rog. Trebuie să mă crezi.
Acesta este omul pe care l-ai văzut?
Poți să vorbești. Ești în siguranță.
- Isus mă iubește. - Diavolul te iubește.
Isus mă iubește...
Isus mă iubește. Isus mă iubește...
Statul New Hampshire
versus Louis Wagner.
Chemați primul martor.
Acuzarea îl cheamă pe Evan Christenson.
Ce ați făcut când v-ați dus la Smuttynose?
Când am mers la Smuttynose, m-am dus la casa
- Și am intrat. - Și ce ați văzut?
Am văzut-o pe soția mea prăbușita pe podea.
Moarta sau vie?
Evan! Evan!
Evan.
Mama ta parea un pic obosita.
Se descurca.
Dacă nu sunteți obișnuiți să aveți un copil de cinci ani în preajma...
Credeam că ideea e de-a ieși un pic.
Dacă ai de gând să-ți faci griji despre Billie tot weekendul...
În regulă, Thomas.
Ce e?
Nimic.
Mă duc să-l văd pe Rich.
A trecut ceva vreme.
Un weekend cu fratele meu... e o plăcere rară.
Sunt fotoreporter la o revista.
Scriu un articol despre crime.
Cumnatul meu are un iaht,
și cred că poate sa ne ducă la Smuttynose Island,
- Locul unde s-a petrecut crima. - Hei, voi...
Am lăsat-o pe fi ica noastră cu bunica ei.
Credeam că va fi un fel de vacanta.
Jean, ea este Adaline.
Adaline, aceasta este cumnata mea favorita.
- Favorita și unica. - La propriu vorbind.
Rich ne-a prezentat noii lui prietene.
- Bună. - Bună.
Nu am știut ca vine cu cineva.
Acesta este soțul meu, Thomas. Adaline, nu-i așa?
De fapt ne-am mai întâlnit.
Salut. La cină scriitorilor, nu-i așa?
- Da. - Oh, da.
- Hei. - Hei. A trecut ceva timp.
Cu ce se mănâncă astea?
Bătrânul se întinde.
Hai, te voi învața sa te scufunzi.
Era imposibil să stim ca mai aveam de stat doar 17 ore.
Sau 12... sau 3.
Asta este?
"...cele două femei au fost descoperite în bucătărie,
Strângulate și ciopirtite cu un topor."
Nu este"ciopirtit" un cuvânt minunat?
Cel mai potrivit.
Oh, asta-i bună. "Corpul dezbracat al Anethe..."
"An-nette."
"Corpul dezbracat al Anethe Christenson
a fost învelit de parcă ucigașul n-ar fi putut
sa se uite la opera sa în timp ce-și sorbea ceaiul."
Imaginați-vă psihologia unui tip care sta
și-și bea ceaiul alături de două femei pe care tocmai le-a ciopartit.
Aceasta trebuie să fie bucătăria, corect?
Unde au descoperit cadavrele.
Da, cam...
acolo și...
aici.
Ajutor!
Hei!
Ajutor!
"Cu toate că Louis Wagner a fost condamnat pentru crima,
subiectul a fost controversat mai bine de un secol."
Lucrez la "teoria unicului topor al lui Oswald" și eu.
Adaline spera ca vei citi ceva
pentru noi diseară târziu, Thomas.
La orice ai lucra, știi...
noi nu suntem critici.
Mulți poeți pot răsuci o fraza,
dar majoritatea nu au coaie
sa abordeze un subiect cu adevărat mare.
Nu sunt sigur că știu ce este un "subiect cu adevărat mare "
Abandonare...
pierdere, castrare...
Asta nu a fost niciodată una din problemele mele, din fericire.
Sovinism?
E plictisitor, nu crezi?
Ce zici de Yeats?
Sărbătoarea imaginației umane.
- Magicianul. - Melancolic.
Totul e melancolic.
"Camera se leagăna goala
ca un clopot mut." Valentin Iremonger.
Cred că cei cu adevărat mari
folosesc cuvintele în așa fel încât nu le poți uita niciodată.
Da, într-adevăr.
"A te despărți de viața...
de amagitoarele mistere și picaturile sarate...
de ochii întunecati de tigan
și sfasietoarea carne sacra a dansatorilor cu brațe lungi,
nepatat, dar nu de tot."
Și-a amintit de tine, Thomas.
Am furat expresia "carne sfasiata"
de la Rich.
- Nu-mi aduc aminte să fi spus asta. - Erai beat.
Nu cred că am folosit vreodată expresia asta.
E atât de tipic pentru tine.
N-am cunoscut pe nimeni să citească așa de mult.
Tu întotdeauna ai spus ca mai bine bei o bere.
- La un meci al lui Red Sox. - Depinde cine arunca.
De unde a știut Wagner ca bărbații vor fi plecați?
Îmi pare rău. Mă tot gândeam la crima.
Dar Louis Wagner... omul pe care l-au spinzurat...
de unde știa ca femeia va fi singura?
A făcut 12 mile înapoi către tarm,
De ce ar pierde timpul să bea ceai?
Și de ce a acoperit fata unui femei iar pe cealaltă nu?
Nu cred că un ciopartitor are o inteligenta sclipitoare.
Poate avea ochii deschisi. Poate i se părea că-l privește,
acuzator.
Nu putea suporta să-l privească.
Deci a fost un acces de furie.
Faptul ca a folosit un topor denota o crima pasională.
Gândește-te un pic...
cat de aproape trebuie să stai de victima ta...
vibrația mâinilor,
atunci când tăișul lovește oasele.
Sângele cald care te stropeste pe fata,
cind stai deasupra ei, ultima rasuflare inabușita.
Dacă s-a dus acolo cu intenția de a o ucide,
ar fi avut o arma.
Cred că ucigașul era îndrăgostit de una din femei.
Și crima era singura cale de a o poseda.
Îmi place asta.
Wagner... Wagner.
A venit în casa.
Wagner?
A luat toporul...
Și l-a învârtit. - Oh Doamne.
Dumnezeu să ne ajute.
Anethe...
E rănita?
Evan. Evan.
A pățit ceva?
- Maren... Maren? - Evan...!
A pățit ceva?
Evan! Evan!
A fost amuzant felul în care am aflat.
Fiica noastră era în spital.
Jean a avut...
Cred că nici unul din noi n-a dat prea mare atenție
infecției pe care a avut-o.
Următorul lucru pe care-l știu, e ca abia mai respira.
Am alergat cu ea la spital.
Avea pneumonie.
Era foarte mica... avea doar 6 săptămâni...
și avea tot felul de tuburi conectate în ea.
Lupta pentru fiecare respirație.
Și cred că într-un moment ca acesta,
simți cum speranța se transforma în deznadejde.
Bine zis, Thomas.
Și o țineau în nenorocita aia de cutie...
un incubator... care arata ca un sicriu.
Ce nu e în regulă?
Nimic.
Apoi cineva din comisie m-a găsit la spital.
Am vorbit la telefon, mi-au spus ca aș fi câștigat.
Oh, nu am știut. Îmi pare rău.
Bineînțeles, Billie este bine acum. O grămada de ghinioane.
Dar era atât de neimportant pentru mine în acel moment.
Nu știu, e ca și cum ai câștiga un Pulitzer.
Dragostea nu e niciodată așa sălbatica.
ca atunci când crezi ca are de gând să te părăsească.
Thomas!
Ce e?
Ai văzut vinul?
- Avem pentru cina? - Vin?
- E timpul să mâncam. - Îl am chiar aici.
Desfa sticla, Thomas. Tu ești expertul.
Am descoperit o rana deschisă pe frunte, în dreapta.
despărțind partea de sus.
Urechea stânga era tăiata aproape în întregime,
desprinsa de cap.
După părerea mea, aceasta lovitura
a fost provocata de un obiect foarte greu.
Un topor, probabil.
Singura persoana care știa ca
femeia va fi singura în acea noapte
era Emil Îngerbretson... pentru că l-am rugat
să-i spune lui Maren ca nu putem ajunge înapoi...
și Louis Wagner.
când ați sosit în America, d-na Hontvedt?
Am venit în urma cu 5 ani împreună cu soțul meu, John.
Soțul meu e pescar.
Am emigrat aici pentru că am auzit
ca aceasta este tara tuturor posibilităților.
Și nu este așa, John.
Sigur nu este?
Salutare!
Ia loc...
și odihnește-te.
Nu avem bani să ne întoarcem înapoi.
O să câștigăm.
Cel mai bun remediu pentru melancolie este munca.
Și deși vântul bătea de zile întregi fără încetare,
iar păsările nu încetau niciodată să țipe,
am capătat putere pe măsura ce munceam.
Și de la Dumnezeu.
Eu și soțul meu am ajuns să ne obișnuim cu singuratâtea.
Nu m-a deranjat niciodată munca.
Nu m-am plans niciodată.
Așa am fost crescuta.
Din cauza vântului nu prea ne mai auzeam
așa ca am vorbit tot mai puțin.
Aveam treaba, nu prea vorbeam.
Mai bine să nu-ți asumi riscul
de a pune o întrebare incomoda,
sau să-ți dezvălui afecțiunea pentru alta persoana
pentru că ai putea să suferi.
Cred că ar fi mai înțelept,
sa taci și să păstrezi legătura.
Știam că nu voi fi capabilă să părăsesc insula.
A trebuit să-mi musc buzele, ca să n-o dau în plans,
pentru că o data ce începeam, puteam s-o țin tot așa..
Poți să-mi aduci ceva de băut?
Bineînțeles.
- Adaline... - Cacat! Repede.
Cacat!
Isuse. Ajutor!
Poți să mă ajuți?
Isuse.
- Ceva a zburat pe-aici.. - Tine.
- Mersi. - Și asta.
Mersi.
Isuse.
Mersi.
Ce-i cu agităția asta?
Nimic.
Bine lucrat.
Ha!
N-o să reușești.
E ceva liric în fotografie, nu crezi?
Să plasezi o imagine peste tot în lume?
Cred că ar putea fi o atracție
intre cei doi.
Crezi, Thomas?
Are logica.
Totdeauna am simțit că a fost mai mult o atracție animalica.
Doi amariți adulmecându-se unul pe altul pe o alee.
Te înșeli.
Mă gândeam oare ce-i tine pe oameni împreună
atat de mult timp.
și cum v-ați cunoscut voi doi?
Thomas ne-a făcut cunoștinta, la masa.
Credeam că încearcă să scape de mine,
pentru că mă comportam ca o fanatica
și-i puneam prea multe întrebări.
La doua secunde după ce l-am cunoscut
l-am întrebat de unde are cicatricea.
Nu i-am dat importanta în fotografie...
știi, cea de pe spate de la "The Magdalene Poems"?
Ar fi fost ușor pentru el sa...
o întoarcă puțin și s-o ascundă.
Dar n-a făcut-o.
Ce-a spus?
Am zis...
ca am avut un accident de mașina, în copilărie.
Șoferul era beat.
Probabil cred prea mult în semne,
dar mă gândeam ca avem ceva în comun.
Pentru că odată am scos mâna prin parbriz.
- Ne mai trebuie vin. - Sigur.
Vin imediat.
Aduc un prosop.
Oh, ajutor!
Anethe!
Te rog...
Thomas?
- Thomas? - Hm-mm?
Nu cred că el a făcut-o.
Ce?
Crima. Nu cred că Wagner a făcut-o.
A fost femeia, cea rănita... ea le-a omorît.
Jean, trebuie să dorm puțin.
Nu pot să dorm deloc aici.
Maren.
Da?
John? Ce-i asta?
E pentru tine. Să-ți țină companie.
- Îți place? - Da.
- Îmi place foarte mult. - Bine.
Mulțumesc.
O să-l numesc "Ringe."
Oh... ai primit o scrisoare de acasă.
- Da? - Da.
Credeam că Evan nu-mi va scrie niciodată.
E de la sora mea, Karen.
A murit tata.
Vine în America.
Nu poate.
Nu mai avem nici un pat și nici bani să cumpăram unul.
Nu-i nimic.
Am ceva bani puși deoparte pentru o nouă barca.
E în regulă.
- Ai rău de mare. - Da, puțin.
Bine ai venit.
Fi atent cu cufarul.
Mi s-a făcut rău pe vapor.
Am nevoie de ceai și pâine.
Karen... ce mai face fratele tău?
E bine.
Asta-i tot?
Nu ți-a scris?
O singură data.
O singură data, în tot acest timp?
Sunt surprinsă.
Credeam că are o afecțiune deosebita pentru tine.
Probabil e ocupat.
Nu e niciodată prea ocupat pentru mine.
M-a dus într-o vacanta de Paste.
Și la teatru. Și la restaurant.
Am stat într-un hotel.
I-a mers foarte bine.
A strâns ceva bani.
Fără îndoială ca în curând, o să întâlnească o tânăra
care o să-i sucească capul.
Probabil va veni în America.
Nu fi absurdă.
Un om care are o situație bună în țara sa
n-are nevoie să plece.
E bine, totuși?
Și fericit?
Da, Maren.
Niciodată n-a fost mai bine.
I-am găsit lui Karen un post de menajera
din primavara la Appledore Island Hotel.
Sper ca munca să o țină ocupată.
- Bună. - Bună.
- Ai dormit bine? - Da.
Cred că m-am trezit ultimul.
- Bună. - Salut.
Mă gândeam să o sunam pe Billie mai târziu.
Am sunat-o.
Oh.
Oh, puteai să-mi spui și mie.
Tocmai plecau în parc. I-am spus ca o s-o suni mai târziu.
- E bine? - Ne simte lipsa.
A spus ea asta?
Aș putea spune.
Nu contează. Ne întoarcem mâine.
"Salut. Nu putem răspunde momentan,
lasați vă rog mesajul, și o să vă sunam înapoi."
Bună, John.
Am adus un coleg din Portsmouth.
Să stea la noi.
Are reumațism, și câteodată are nevoie de îngrijire medicală.
- Dar e bun meserias. - E la fel de strâmtorat ca și noi.
Intră, Louis.
Louis Wagner, doamna.
Din Germania?
Sper să nu fiu o povara pentru voi.
Nu. Ce contează unul în plus?
Louis, hai să-ți arăt camera ta.
Intra.
Îmi pare rău că sunt așa rigid.
Mi-e teama ca în curând mă vei cauta
pe mine și reumațismul meu.
Te deranjează o alta munca?
Nu mi-a fost frică de munca niciodată.
Pot să-ți văd mâinile?
Sunt puternice. E bine.
Câteodată trebuie să-mi masez articulațiile.
Faci tu asta pentru mine?
Dacă soțul meu nu are nimic împotriva...
Dacă nu știe, n-are cum să fie împotriva.
Te așteaptă pe barca.
Mă apuca din nou. Simt asta.
Mă ajuți te rog la pat?
Te rog?
Mulțumesc.
În regulă. Dă-mă jos, Thomas.
"Draga d-le Plaisted,
Voi fi în Portsmouth pe 15 Aprilie,
și aș aprecia dacă
va puteți întâlni cu mine după amiaza.
Vă rog răspundeți la post restant.
Cu stima, d-na John Hontvedt."
Nu te-ai incins?
Vrei să inotam?
Uită-te un pic. Zi-mi ce părere ai.
Ce-i asta?
O scrisoare de la Maren Hontvedt, adresata procurorului.
- Ce crezi? - Nu prea multe.
- Uită-te la data. - 7 Aprilie 1875.
La doi ani după proces.
Ce motiv avea Maren să se întâlnească cu procurorul?
Bine, m-am prins.
Louis Wagner a fost spânzurat la 3 săptămâni
după ce ea a scris aceasta scrisoare.
Poate Maren a avut remuscari
și a vrut să marturisească, înainte ca un om nevinovat să moară.
Să marturisească?
Credeam că ai făcut câteva fotografii,
- Nu redeschide cazul. - Nu ești curios?
Da...
Mă duc pe continent pentru câteva ore,
sa arunc o privire pe la tribunalul din Portsmouth.
Poate găsesc vreo înregistrare a discuției.
Am cam rămas fără vin.
Thomas lucrează mai bine, hmm?
Hei...
ești bine?
Mă gândeam...
Mai bine ca niciodată.
"Și în acea zi vor striga împotriva lor
ca și strigatul marii,
și dacă privesc spre pământ,
zaresc întuneric și mahnire,
și lumina este întunecată în raiul din ea."
Ești un bucătar bun.
Nu, nu sunt.
Ai dreptate. E oribila.
Trebuie să fiu nebun să maninc așa ceva.
Cred că te simți mai bine.
O insănătoșire miraculoasă.
Ești un om milostiv.
Ești singura aici?
Nu. Bineînțeles că nu.
Am un câine, Ringe.
Da, un câine.
E suficient?
Îl am și pe soțul meu.
Mai întâi câinele, apoi soțul...
asta e ordinea firească a lucrurilor.
Ar trebui să ții asemenea observații doar pentru tine, d-le Wagner.
Și eu sunt singur, d-na Hontvedt. De aceea am întrebat.
Sunteți prea tânăra să fiți femeie măritată.
John nu merita o nevasta așa frumoasă.
Am făcut niște konfetkake.
- Vrei? - Konfetkake? Nu cred.
Tu ești singura prăjitura care mă interesează.
Poate aș putea "gusta" puțin din ea?
D-na Hontvedt, nu fi supărata.
Te tachinam. Nu prea ai fost tachinata.
Nu-i așa?
Ar trebui să pleci.
Cum dorești.
Aș face orice pentru a te avea.
A încetat acuzatul cu aceste propuneri?
Nu, nu a încetat.
Motivele femeilor sunt întotdeauna mai ascunse decât ale bărbaților.
Crezi că Jean are dreptate ca a fost o femeie?
Întotdeauna este femeia.
Nu-mi imaginez o femeie folosind un topor.
- Lizzie Borden? - A fost achitata.
Pentru că cei 12 jurați n-au crezut că o femeie
poate folosi un topor.
Maren folosea zilnic un topor când taia lemne.
Dar de ce le-ar fi ucis?
Când o femeie ucide, e în general soție.
Din motive clare.
Dar sora-sa și cumnata-sa?
Nu prea are sens.
E greu de crezut ca au spânzurat pe cine trebuie.
Haide, Rich. Ce-i amuzant în asta?
Scuză-mă, dar nu ești tu scriitorul acela?
Da... William S. Burroughs. O plăcere.
Citesc "The Magdalene Poems" clasei mele de la școală.
Ce le-ai făcut?
Bine. Chiar bine. Thomas Janes, corect?
La ce lucrezi acum?
La un documentar, dar să nu spui la nimeni.
Acela e fratele meu, Rich, cel drăguț.
Pot să vin la tribunal împreună cu tine?
Nu e nevoie.
Vreau să vin.
În regulă.
Acel domn Wagner este chiar drăguț.
Pare să mă placă foarte mult.
- D-aia zâmbești așa? - Doamne, nu.
Mă gândeam cât de mult îmi place să lucrez la hotel.
Să aranjezi paturi și să speli oale de noapte?
Nu fii rea.
Poate că rad pentru că dețin un secret minunat.
- Secret? - Ai răbdare, Maren.
Vei afla în timp util.
Karen? Te rog...
spune-mi care e secretul sau o să mor de curiozitate.
Oh, nu-i nimic deosebit.
Doar ca am o scrisoare de la fratele tău.
Evan?
Ai adus scrisoarea asta cu tine?
Îmi pare rău, dar am lăsat-o în camera mea din Appledore.
Ce-ți scria?
Doar ca vine în America
in Octombrie.
Pe bune?
Vine Evan?
Zice ca vrea să stea cu tine și cu John.
Salutare!
Evan...
Evan!
Salutare!
- Evan! - Maren!
Femeia aia e cu tine?
Evan! Evan!
Salut America!
Ce zi fericita!
Trebuie să avem un mic chef.
Maren, ea e Anethe.
Ea e frumoasa mea soție Anethe.
Un toast pentru noii sositi.
Frumoasa mea sora Maren.
- El e Louis. - Louis Wagner.
Anethe, dansezi cu mine?
Ok, chiar dansați.
Dă-i drumu'.
Vino și dansează cu mine.
Bravo, John.
Te rog, continua când poți, dna Hontvedt.
Când am putut să deschid ușa,
m-am uitat afara și l-am văzut pe individ insfăcând un scaun cu ambele mâini.
Așa ca am închis ușa din nou și m-am grabit înapoi la sora mea.
I-am zis lui Karen să vină și-am scăpat
prin fereastra dormitorului meu.
Dar ea a spus că era așa de obosita...
încât s-a întins pe podea.
Individul tot bătea puternic în ușa.
I-am zis Anethei să se ascundă așa ca a sarit pe fereastra.
Când i-am spus să fuga și să caute ajutor,
a zis că nu poate.
Frica o amutise.
Stăteam la ușa...
uitându-mă după individ.
Și dintr-o data bătăile s-au oprit.
Am auzit-o pe Anethe: "Salut Louis"
de mai multe ori.
Am mers la fereastra
și când m-am uitat afara, l-am văzut pe individ.
Louis! Louis, nu!
Cu un topor mare a lovit o data și ea a căzut.
Te rog...!
A lovit-o din nou, după care s-a întors spre casa.
Din nou i-am spus sorei mele Karen să fuga,
dar ea a zis că e extenuata.
Așa ca am sarit afara pe fereastra...
am fugit spre sopron...
am văzut cățelul...
și m-am gândit să vaslesc, dar n-am găsit nici-o barca.
Așa ca am fugit să găsesc niște stanci,
sa mă ascund de acel individ.
Și acel individ se afla printre noi, astăzi?
Dacă asta mulțumește legea
Cu inima, cu sufletul și cu vocea minții
voi spune adevărul și adevărata poveste
a întâmplarii care continua să mă urmărească.
Fac aceasta declarație nu în apărarea mea
ci pentru a acelora care încă trăiesc, respira și mănâncă
și cu ajutorul lui Dumnezeu,
împotriva acelora care s-au împotrivit cu cruzime
in așa fel încât cu greu pot să-mi mai amintesc.
Nu pot face asta.
Ce s-a întâmplat?
Nu știu. Nu pot face asta aici.
Nu ești tu de vină, Thomas, eu sunt.
Ține-mă, te rog.
O să se întâmple ceva.
Cred că Dumnezeu m-a îndemnat
să-mi dau seama că trebuie într-un fel să supraviețuiesc chinului
și într-o bună zi să mă reîntâlnesc cu fratele meu.
Promit să păstrez liniștea atat cât se poate
încât emoțiile puternice care amenința sa mă consume
sa le pot controla.
Dacă te grăbești, poți să-l prinzi pe John
înainte ca ei să navigheze spre Portsmouth.
Aceasta insula are tot ce-mi trebuie.
Nevastă-mea e aici.
Asta e tot ce mi-a trebuit sau mi-am dorit vreodată.
Și soră-mea e aici.
Nu-mi trebuie distracția din oraș.
Sunt mulțumit să stau aici și să arunc năvoadele
și să mă gândesc la norocul meu.
Tu și Anethe va satbiliti de tot?
Nu e evident cât de fercita e?
E... foarte mulțumita.
Și fericita să privească mai departe.
Dar Anethe are o grămada de învățat despre cum să gospodarească o casa.
Dar i-am adus o profesoara bună.
Tu insați ai devenit o bucătareașa de prima mâna.
M-am și îngrășat de la asta.
Și cu puțin noroc, în curând o să te ingrași și tu.
Chiar așa?
Vreau doar să spun că într-o zi ne poți da numai vești bune.
Ce e?
Nu pot avea copii.
Ești sigura de asta, Maren?
Ai fost la un doctor?
Nu-mi trebuie nici-un doctor.
Trei ani mi-au fost suficienti.
Ca să spun adevărul, nu sunt chiar așa surprinsă.
Am bănuit toată viața.
Sau cel puțin de când...
Ți-aduci aminte?
Ți-aduci aminte, nu-i așa?
Da... da sigur, mi-aduc aminte.
M-am gândit ca începuturile feminității mele...
Asta nu are importanta în ceea ce
un frate și o sora ar trebui să discute.
Astea sunt chestiuni personale.
N-aș face niciodată ceva care să te supere.
Casnicia ta e fericita?
Ne descurcam.
Nu... Mă refeream la problema unui copil.
Vrei să spui, dacă soțul meu mi-o pune regulat?
Pentru numele lui Dumnezeu, am și eu ceva demnitate.
Evan, îmi pare rău. Te rog să mă ierti.
Te rog, iartă-mă.
Câteodată, cred c-o să înnebunesc.
Bună dimineața, Maren.
Ar trebui să mă duc să arunc plasele.
Iartă-mă că m-am sculat așa târziu.
Pot să iau niște brânza și cârnați
de la masa de ieri pentru micul dejun?
Oh...!
Săraca Maren.
De ce las mătura jos?
O să iau mopul.
Ți-am distrus podeaua, nu-i așa?
Sunt doar nefolositoare câteodată.
Poți să mă ierti?
Mă tem că niciodată nu voi fi genul de nevasta care ești tu.
Evan vorbește așa de frumos de tine.
O să șterg eu. Lasă-mă să fac ceva să te ajut.
Nici-o problemă.
Te rog. Pot să fiu întrucatva folositoare?
Chiriasul nostru cu încheieturi betegite, te-a rugat
sa te duci în camera lui și să-i citești.
Vrei să mă duc și să-i citesc lui Louis Wagner?
În camera lui?
Nu se poate deplasa, Anethe.
Așa că dacă e vorba de citit trebuie să fie în camera lui.
Cartea e acolo, în fața usii.
Da?
Am venit să-ți citesc.
Mulțumesc.
Anethe...?
Louis...
Anethe... Biata de tine.
Anethe?
Louis...
Taci. Nu trebuie să-mi spui.
I-am spus lui John ca a furat proviziile.
Va pleca de pe insula, dimineața.
Dacă i-ai spune lui Evan vreodată,
l-ar omori pe Louis.
Ar fi spânzurat. Înțelegi?
Ești așa bună cu mine.
Shh-hh!
Trebuie să te odihnești.
Nu e destul ca ca trăiești din mila mea,
mai și furi de la mine?
Nu m-am atins niciodată de vreo centima de-a ta, John Hontvedt.
O faci mincinoasa pe soția mea?
Dumnezeu mi-e martor, nu știu de ce a zis așa ceva.
Dă-te din calea mea.
Dă-te din calea mea! Mișcă!
De-acum încolo trebuie să-ți câștigi o viață cinstita.
"Deși înnebunesc
ei vor fi raționali...
Deși se scufunda în mare,
se vor ridica din nou.
Deși îndrăgostiții vor dispărea...
Iubirea, nu.
Și moartea nu va câștiga."
Dylan Thomas.
Ne-am întâlnit într-un bar
unde recitase.
Nu știam. Era "Noaptea poeților"
În acea dimineața am avut prima însărcinare,
sa fac poze la un cadavru.
Poliția îl pescuise din lacul Charles.
Pregătirea perfectă pentru a mă întâlni.
Cred că ce i-a plăcut lui Thomas la mine,
a fost ca eu n-auzisem niciodată de el.
Rich, arata marfa.
Chiar nu auzisei niciodată de el?
Nu, eram mai mult decât o persoana realista, cred.
Nu am citit poezie.
Oricum, am mers înainte, cu treaba mea
neintrebandu-l pe Thomas niciodată ceva,
spunându-i despre aceasta poza pe care o facusam odată.
Era un tata care-l tragea afara pe fiul său dintr-un lac înghețat.
În poza, vezi omul întins pe gheata
mâinile sale apucându-l pe băiat
și amândoi având ochii închisi.
Apoi Thomas a spus un lucru remarcabil.
Îți amintești?
Nu.
Ei hai...
Uite ce e, nu-mi amintesc.
A zis ca munca mea și a lui se aseamănă foarte mult...
amândoi încercam să oprim timpul.
- N-am spus niciodată asta. - Este exact ce-ai spus.
- E un prostie pretențioasă. - Nu, nu e. E chiar drăguț.
Dacă am zis asta,
era pentru că încercăm să-ți fac pe plac.
Mă întreb ce moment am schimbat.
Ce mișcare, la stânga sau la dreapta, ar fi putut schimba soarta.
Poate că am făcut-o cu un cuvânt... ...un gând.
A fost frumos din partea ta să faci asta pentru Jean.
Avea nevoie de timp, oricum.
Poate toată lumea ar fi fost mai fericita, dacă aș fi stat și eu acasă.
Vorbești serios în privința ei?
Doar mă știi Niciodată n-o iau în serios.
Am lăsat asta pentru un romantic din familie.
Eu sunt romantic?
Cred că trebuie să fii ca să scrii în felul ăsta.
Oricare ar fi consecînțele.
Jean știa pentru ce a semnat
când s-a încurcat cu mine.
Știe mai bine ca oricine.
Talentul scuza cruzimea.
Nu știi asta?
Nu talentul...
geniul, poate.
Tu ai talent, Thomas.
Lumea e plină de nenorociți talentati.
Doamne...
Chiar și un fraier poate scoate ceva dintr-un apus ca asta, nu?
Nu dau doi lei pe asta.
De când ești interesata de poezia lui Thomas?
Cred că întotdeauna l-am citit pe Thomas.
După apreciere, cred că toată lumea, nu?
Nu cu atâta sensibilitate.
- Glumești, nu? - Nu. Sunt cât se poate de serioasă.
E evident că-i place să vorbească cu tine despre asta.
Nu că, de fapt, ar scrie mai mult.
"Blocat" e un clișeu la care niciodată n-o să-l auzi să se oprească.
Oh. Sunt surprinsă să aud asta.
Știi că a ucis o fata?
Thomas a ucis o fata?
Nu înțeleg.
Când a avut accidentul... cicatricea, știi..
Thomas era la volan.
Era o fata cu el în mașina,
și Thomas a părăsit drumul,
s-a proptit cu roata din spate într-un sant și s-a rasturnat.
Ea a murit. Avea 17 ani.
Era băut?
Da.
Deci poeziile erau despre ea... "The Magdalene Poems"?
Un eseu...
al unei fete de 17 ani
in ultimile 4 secunde ale vieții sale.
"A te despărți de viața,
De misterele chinuitoare și dusul sărat...
de ochii întunecati de tigan
și sfasietoarea carne sacra a dansatorilor cu brațe lungi.
O cruce...
O cruce, scutul meu pe altarul gâtului ei."
Dar numele ei nu era Magdalene. Era Linda.
Hmm, Linda.
Și o iubea?
Foarte mult.
Nu cred că a trecut vreodată peste asta.
Într-un fel toate poeziile sunt despre accident
chiar și-atunci când nu par să fie.
Dar s-a însurat cu tine.
Ei bine, Linda murise, știi?
Și nu aveam idee cine a fost Thomas.
De ce îmi spui mie asta?
Chiar vrei să știi?
Ce s-a întâmplat?
Mai nimic.
Doamne, nu pot să termin cu toate astea.
Nu pune mâna pe vase, da?
O să mă întorc imediat să le spal.
Thomas?
- Thomas? - Ce e?
Tremuri.
Ia haina mea.
Mersi.
John...
sa nu îndrăznești să pleci fără să iei și lista mea.
Calmează-te. Noi doar ne facem treaba.
Ne întoarcem la masa înainte să plecăm.
Ce te fece să crezi că poți să învingi vântul ăsta?
Și pentru numele lui Dumnezeu nu uita s-o iei
pe Karen înapoi la Appledore.
Nu e prea comfortabil să doarmă în bucătărie.
E minunat... să ai companie.
E absurd să stai degeaba în carapacea ta.
Oamenii nu-ți vorbesc cu orele.
Te rog, nu te plânge.
Nu astăzi.
Ce zi?
Oh, surori,
trebuie să vă jurați discreție.
Nu i-am spus chiar nici bărbatului meu.
Felicitări, draga mea.
- E prea curând să fii sigur? - Cum putem știi?
Am două luni întârziere. Ianuarie și Februarie.
Poate e frigul.
Frigul e cel care ne face să căutam căldura celuilalt.
Mă bucur nespus pentru tine.
Salutare!
Știam eu. N-au putut să învingă vântul.
S-ar fi dus direct în Portsmouth.
Ce-am să fac toată ziua îmbrăcata în hainele astea?
Bună întrebare. Asta e.
Oamenii nu se vor întoarce diseară.
Un vânt ca asta se linișteste seara.
Cel puțin sunt în port, nu se va naviga.
Nu pot să sufar să petrec noaptea singura.
Nu vei fi singura.
Ești cu Karen și cu mine.
Acum intâmpin cele mai grele sarcini ale tuturor...
ceea ce înseamnă confruntarea cu evenimentele
de la 5 Martie 1873.
Nu ca nu-mi amintesc detaliile evenimentelor,
pentru că îmi amintesc... prea evident.
Culorile intense și strălucitore;
sunetele înalte și aspre, ca într-un vis teribil
și asta la nesfârșit și nu pot scapa.
Cu cât stau mai mult deoparte, cu atât au mai multe treburi de făcut.
Mi-e foame.
Ar fi trebuit să-ți mănânci supa.
Tocmai am făcut curățenie în bucătărie.
Maren?
Pot să-mi petrec noaptea în patul tău?
Mi-e frig și mi-e teama.
Nu fi prostuta.
Camera ta e sigura și călduroasa.
Te rog?
Știu că e copilaresc, dar te rog.
Vino.
Lasă focul să mocnească.
Oh, Maren,
ești atât de atentă cu noi.
Ca o closca.
Fata ta se simte așa de calda.
Te doare capul?
Anethe...
E mai bine așa?
Da.
Nu ți-e dor de John?
Atențiile?
Câteodată e greu să stai în bucătărie
până când te culci.
Faci asta în fiecare seara?
Da.
Și noi.
Întoarce-te.
Scoate-ți ccămașa de noapte.
Cămașa?
Vreau să-ți masez spatele.
Anethe...
Acolo.
E bine?
Da.
Te iubesc, Maren.
Te-am rănit?
Nu.
Și eu te iubesc, Anethe.
Am descoperit în viața mea
ca nu întotdeauna ne e destinat să știm natura lui Dumnezeu,
sau de ce El poate aduce într-o noapte
plăcere și moarte și furie și tandrețe,
toate întrepătrunse,
încât una din ele abia se poate distinge de celelalte.
Și oricare dintre ele poate tine de bunul simt.
- Scuze. N-am vrut sa... - Oh, Dumnezeule!
Nu pot să cred c-ai inotat atata pana aici.
Trebuia. Cineva a furat Zodiacul.
Tine. Doamne, cred c-ai înghețat.
Plângi.
- Nu, nu plâng. - Ce faci de-aici încolo?
Dumnezeule...!
Mai am nevoie de câteva fotografii.
Pe întuneric?
Crima s-a petrecut pe întuneric.
Ce-i asta?
E declarația lui Maren Hontvedt către procuror.
Parc-ar fi originalul.
Am "împrumutat-o" fără permisiune.
Nu e ca tine.
Cum sunt eu, Rich?
Du-te înapoi în pat.
Te simți bine?
- Da. - Unde ai fost?
Am fost pe insula să mai iau câteva cadre.
M-am întors când a început să ploua.
Celelalte barci au plecat acum 15 minute.
Nu știu ce se întâmpla.
Unde-i Adaline?
Doarme încă.
Uite, vrei să ții asta?
Cum ai dormit?
- Ce se întâmpla? - Ce se întâmpla cu tine?
E chiar așa rău?
...indicat de radarul Doppler.
Condiții de gradul IV, cu ploaie torențiala,
flux revărsat, și vânt cu peste 75 mile pe ora
s-a raportat de-a lungul coastei...
Vine spre noi un front mai repede decât m-am așteptat.
Ok.
- Ești bine? - Da.
Ascultă... vântul ne poate arunca pe stanci.
Așa ca o să conduc în interior, ca și celelalte barci.
Chiar dacă vom fi prinsi acolo
vom fi mai bine decât aici.
- Thomas? - Da?
Am nevoie să legi vela de catarg, da?
Strâns.
- Jean? - Da?
Tu și cu Adaline fixati tot ce se poate mișca...
binoclu, camera, sculele de desen... tot ce poate zbura.
Mai sunt niște corzi înăuntru dacă mai aveți nevoie.
Orice nu vreți să se ude,
puneți într-o punga de plastic și legați-o bine.
- Jean? - Da?
Dacă pompa asta se oprește veniți repede și mă chemati, da?
Uite, pune astea pe tine, acum.
Mă duc sus.
Voi două o să fiți bine, da?
Da.
N-am mai fost într-o furtuna până acum.
O s-o scoatem la capăt.
Te-a ajutat Rich noaptea trecută la fotografii?
Ai fost plecata un timp.
Îmi trebuiau câteva cadre în plus. El tocmai inota afara.
Cred că era îngrijorat și a venit să vadă ce e cu mine.
Am vrut să te-întâlnesc, Jean.
De-aia am venit.
Thomas mi-a spus o grămada de chestii despre tine.
Slavă Domnului.
Am crezut că un soț te poate vindeca de perversitate,
dar am văzut că ai crescut și mai depravata.
Nu înțelegi. Mi-era frig.
Și ți-ai scos cămașa de noapte?
- Hai lasă-mă. - Mă crezi vreo fraiera?
- Ce e? - Oh, biata de tine.
Am sperat ca o s-o lași balta pentru binele tău.
Karen!
Dar acum ca Maren te-a corupt...
- Oprește-te. - S-a culcat cu soțul tău.
- Oprește-te, Karen. - Singurul ei frate.
Păcatele ei puteau fi ascunse doar prin trimiterea ei în America.
- Nu e adevărat, nu-i așa? - L-am iubit la fel ca și tine.
A fost nebunie, nu dragoste.
Când soțul tău va știi, va...
Maren! Oh, Doamne!
Doar nu crezi că mă sperii...?
Rich!
Rich! Rich!
Rich, e apa pe jos.
- Ce se întâmpla? - Pierdem din putere.
- Să-i spun lui Rich! - Ce-i cu fata ta?
- E nașpa afara! - Thomas, vreau să vorbesc cu tine!
Unde-i Adaline?
Are rău de mare. Vrea să se întindă.
Rich, e apa înăuntru.
- Ce e? - E apa înăuntru.
Verifica pompa.
Dă-te la o parte.
Am pierdut motorul.
Jean, poți să vii să ții carma, puțin?
Vino sus și-am să-ți arat ce să faci.
- Thomas? - Cu cât mai repede ca atât mai bine.
Thomas...?
Pentru numele lui Dumnezeu, Jean, du-te și tine carma!
Thomas, te iubesc.
Ia carma! Hai!
Ține valurile în spate așa cum sunt acum.
Orice-ai face, nu lasa valurile să vină pe-o parte.
O să fie bine. Ține carma.
Ok.
Uite, pune ăștia.
- La dracu, ține-o mai strâns. - O țin cât pot de strâns.
- Cât de nașpa e? - Dacă luam apa peste linia asta,
suntem fututi... mă înțelegi?
Adaline!
Îți trebuie o vesta.
Adaline!
Anethe?
- Maren, te rog...! - N-am vrut niciodată să afli.
Te rog...
Oh, te rog!
Îmi pare atât de rău.
Maren...
Nimeni nu poate spune cu certitudine,
dacă nu traia o asemenea experiența,
cum ar fi reacționat când furia ii stăpânea trupul și mintea...
"... durerea atât de rapidă și pătrunzatoare,
un atac al tuturor simturilor,
ca o muscătura subita a mâinii."
Jean! Părăsește prora!
Adaline! Adaline! Adaline!
Părăsește prora! Ce?
Dă-mi mâna!
Oh... oh...
Uite-l!
Thomas!
Și este acel om printre noi, astăzi?
Liniște! Liniște!
Liniște! Liniște în sala!
Spânzurați-l! Spânzurați-l!
Liniște!
Jean, Jean, Jean...
Louis Wagner...
ai fost găsit vinovat de crima de gradul întâi.
Vei fi dus la închisoarea din Thomaston,
unde vei fi spânzurat de gat până când moartea va surveni.
Thomas, Thomas...
E ideea mea. Cumnatul meu are o barca.
Mă gândeam că ne poate duce până la Smuttynose Island
unde au avut loc crimele.
Ne-am lăsat fiica cu bunica ei.
Credeam că va fi un fel de vacanta.
E una din minciunile acelea în care toți credem...
așa încât poți să amesteci afacerile cu plăcerea.
Procurorul te va vedea acum.
Dna Hontvedt. A trecut ceva vreme.
Am venit să dau o declarație despre crime.
Nu vreau.
M-a făcut să mă întind în iarba verde.
M-a lăsat lângă apele liniștite.
Mi-a redat sufletul.
M-a adus pe calea cea dreapta.
pentru numele Lui.
Da, deși păsesc prin valea
umbrelor morții. Nu-mi va fi teama de diavol,
pentru că Tu ești cu mine.
Sceptrul Tau și toiagul Tau mă mangaie..."
Dumnezeu e bun. El nu lasa un suflet inocent să sufere.
Louis Wagner e nevinovat.
Doamne iartă-mă ca te las să-l spânzuri.
Femeia nu e în toate mințile, cu siguranța.
- Nu e întotdeauna de crezut. - E adevărat, domnule
Trebuie să respectam decizia juriului.
S-a înțeles?
Sunt momente în viața ta când simți
ca ceva e pe cale să se întâmple.
Și în același timp realizezi ca deja s-a întâmplat.
Se spune că e de asemenea realitatea morții.
Îți poți vedea viața într-o clipă
începând cu nașterea și sfârșind cu bună știința.
"Deși se scufunda în mare,
se vor ridica din nou.
Deși îndrăgostiții vor dispărea...
Iubirea, nu."
Cred că în cel mai întunecat moment,
Dumnezeu poate readuce credința și oferi salvarea.
Către ziua, în acea grota,
Am început să mă rog pentru prima dată
de când Evan mi-a vorbit cu asprime.
Acestea au fost rugăciuni care au izvorat din lacrimi
revarsăndu-se în cele mai întunecate momente ale slăbiciunii mele.
M-am rugat pentru sufletele lui Karen și Anethe,
și pentru cel al lui Evan,
care va urma drumul spre casa cea mica, în câteva ore
și mirandu-se de ce mireașa lui nu-l intâmpina în golf.
Și din nou pentru Evan, care pleacă sovaind de la acea casa
și din acea insula, unde niciodată nu se va mai întoarce.
Și mă mai rog, de asemenea, pentru mine,
care n-am înțeles viziunile pe care Dumnezeu mi le-a oferit.
În noaptea de 5 Martie 1873, două femei, emigrante norvegiene, au fost ucise
pe Isles of Shoals, un grup de insule aflate la 10 mile de coasta New Hampshire.
A treia femeie a scăpat, ascunzându-se într-o grota pe mal, pana dimineața.
Verdictul uciderii lui Anethe și Karen Christenson
a fost stabilit de o instanța judecătorească,
dar a continuat să fie dezbătut mai bine de un secol.